Tekstet af SUBSTANCE for DanishBits.org
Åbenbart i Legion...
Jeg siger intet.
Hvor er Switch?
Hun er på luftskibet.
Livsformer opfanget.
Syd, jeg vil ændre fortiden.
Alt det her vil ikke ske.
Vi får alle en ny chance.
Monstre vil komme og de stopper ikke, hvis vi gør det her.
Vi skynder os. En lille ændring og alt vil være anderledes.
Tidsdøren er stadig åben. Jeg skal derind.
Hvor længe?
Dage? Uger?
Jeg kommer tilbage.
David?
Jeg har fundet en.
Ligesom mig.
Jeg er ikke alene.
Billet.
Du skulle aldrig være kommet.
Undskyld?
Jeg sagde, "Velkommen til Marokko."
Men du ønsker ikke at lande på tre hjul.
Taxa?
- Denne vej. - Undskyld, er der en...
Jeg har brug for...
En taxa.
Sir!
Er det...
Er du her for mig?
Det er en ære.
Beklager.
Jeg forventede ikke en velkomst.
- Undskyld, hvem er du? - Jeg er en undersåt.
En undersåt.
Og min konge glæder sig til at møde dig.
Tak.
Han er et usædvanligt væsen. Det siges, han ingen forældre havde -
- og at landet fødte ham fra mudderet.
- Han vidste, at jeg kom. - Han har ikke talt om andet.
Tekstet af SUBSTANCE for DanishBits.org
TRE ÅR
Hvor meget længere?
FEM ÅR
- TI ÅR - Er det normalt at være svimmel?
Vil de vokse tilbage, hvis vi går ind i fremtiden?
Hvad forårsager det her?
Udvikling.
Jeg kan rejse gennem tiden -
- men min krop er ikke stærk nok.
Jeg lover, at jeg kun har brug for det her -
- og jeg vil aldrig spørge om noget igen.
Hvorfor gør den det her? Hvad laver den?
Tiden bliver ustabil. Vi burde vende tilbage.
Nej, jeg skal finde min familie.
Vent!
David!
Nej.
Nej, nej, nej.
Se dig lige.
Sådan et trist ansigt.
Du bestemmer, hvad der er ægte og hvad der ikke er.
Dig. Din vilje.
I MELLEMTIDEN I TIDEN MELLEM TIDEN...
AMAHL FAROUK, TELEPAT, OMEGAMUTANT BEBOER I DEN TIDSLINJE VI KALDER NUTIDEN -
- ER FANGET I ET UENDELIGT NU.
UDE AF STAND TIL AT FRIGØRE SIG SELV, ER HAN DØMT TIL AT LEVE LAMMET FOR EVIGT -
- MEDMINDRE...
Velkommen.
Han venter.
Charles!
Min ven, velkommen!
Velkommen! Kom.
Charles.
Jeg er Amahl Farouk, og det her er Habiba.
Hun er genert. Hvad synes du om dit portræt?
Jeg har selv lavet det. Du er også kunstner, ikke?
Brugervenligheden i dine linjer forråder en intens disciplin.
- Jeg er kun en amatørkunstner. - Blandt andet.
Du er en videnskabsmand, soldat og far.
Kender du til min familie?
Lille David? Smukke Gabrielle? Hvorfor skulle jeg ikke det?
Hver partikel i din krop synger om dem.
Du må have så mange spørgsmål, men først og fremmest...
Du er sulten. Vi skal have middag.
Kom!
Dæmoner, spisetid!
Er David her?
Det burde han være. Vi fulgte dem.
- Cary? - Vi skal være forsigtige.
Han kan angribe når som helst.
Er det jeres værk?
Om vi flyttede dine døre?
Nej.
Men du ser dem, ikke?
Jeg er ikke skør, vel?
Du er ikke skør.
Jeg bliver nødt til at gå.
Hvad skal vi gøre?
Babyer er vanvittige.
Dem alle?
Sådan som deres hjerne fungerer. De har ingen logik.
Hvis de ser noget, der findes -
- og når det så er væk...
Det er ikke vanvittige babyer, der bekymrer mig.
Det er personen, de bliver til.
Som en ild -
- der bliver forelsket i en ild.
Vi prøver at kvæle dem, slukke dem -
- men de brænder os op.
Det generer dig, fordi du tror, du betyder noget.
At folk betyder noget.
Hvad er meningen så med livet?
Har du nogensinde set en massegrav?
Alle de mennesker med navne, med familier...
Ikke bare en bunke.
Hvad er meningen med det?
Men du er her.
- Du har et barn. - Alle dyr kæmper for at leve.
Uanset om de vil eller ej.
- Det er okay. - Undskyld.
Jeg begik en fejl. Jeg burde ikke være her.
Min smukke dreng, min David.
Hvad sagde du?
Mor er her.
- Børnene, de er alle... - Stumme.
En tragedie.
Hvordan endte de her?
De var forældreløse. I vildrede.
Og da jeg blev konge af underverdenen -
- fik de lov til at bo på mit palads. Hvorfor skulle jeg ikke det?
Det er meget ædelt af dig.
Det er ikke ædelhed, det er anstændighed.
Stakkels lille væsen.
Lad dem nyde deres leg.
Vi har vigtigere ting at diskutere.
Hvor...
Det er bemærkelsesværdigt, ikke? En enorm dimensional verden -
- ubundet af noget andet end ens egen fantasi.
Jeg kalder det for Astralplaneten.
Har du aldrig været der?
Ikke?
Med alle dine evner som du ikke engang er klar over.
Føl det.
Dette sted.
Det eksisterer mellem tid og sted.
Et land i sindet.
Ja, alt hvad du kan forestille dig -
- kan du gøre virkelig.
Storslået.
Ser du? Du kan skabe virkeligheden selv.
Jeg har været ensom, Charles.
I meget lang tid. Det har du også været.
Jeg er ikke ensom, bare...
Alene, ikke?
Længe har jeg haft det skidt med mig selv.
Jeg gik ned ad gaden sur og rablende sindssyg.
Men jeg udviklede mig.
Jeg blomstrede.
Og så rakte du ud.
Du så mig.
Og jeg så dig.
Min broder.
Det er et privilegium at se og blive set.
- Mr. Farouk... - Amahl. Kald mig Amahl.
- Amahl. - Ja?
Hvordan er du blevet til den, du er?
Følg med. Efter middagen. Underholdning!
Børnene elsker det her.
De kalder mig for Skyggekongen.
Der var engang -
- en tyran -
- der regerede landet.
Han levede i fråseri -
- mens hans kongerige sultede.
Men så -
- fra den laveste stand -
- rejste sig en helt.
Uden andet end sin fornuft -
- og en magisk vending.
Kæmpede han mod den onde hersker.
Og den magiske vending var...
Du skulle aldrig være kommet.
Han besejrede tyrannen!
Han tog hans rigdomme og kongeriget -
- og påbegyndte -
- en periode med velstand -
- hyldet af alle.
Løgne.
Se, løgnenes konge.
David!
Vær sød. Du er nødt til at hjælpe mig.
Jeg var konge.
En konge, hører du?
Jeg var en konge!
Vær ikke bange.
Jeg er her for at hjælpe.
Drømmer jeg?
Jeg havde den samme følelse...
For 30 år siden.
Ved du, hvem jeg er?
Ja, du gør.
Åben dit sind.
- Nej, det er... - Sig det ikke højt.
- Vi er meget udsatte. - Hvad foreslår du...
Vi er i sikkerhed her.
Det er dit sind.
Vi er indeni dit sind.
Vi har brug for at tale et privat sted.
Farouk hører alt.
Kender du ham?
Spis den her.
Hvad er det?
Viden.
Min søn.
Han ville have, at du kom.
Du troede, du ledte efter ham, men...
Han ledte efter dig.
Hvem er det?
Ikke nu.
Hør her. I morgen vil han angribe -
- og du vil kæmpe mod Farouk i Astralplaneten og du vil tro, du vinder.
Men du vil sparke ham ud af hans krop -
- og ind i min. - Så går vi.
- Vi tager hjem. Din mor venter... - Nej, han vil ikke lade dig gå.
Det er en fælde.
Du er i en fælde.
Men denne gang har du fordelen.
Har jeg?
Du har mig.
Jeg har dig, gamle.
Hvil dig.
Siger du, at David er en baby?
I denne her tid?
- Og kvinden... - Gabrielle.
Er hans mor?
Og vi skal ikke dræbe denne...
Baby David. Hvilket ville være så let.
Fysisk, ikke moralsk.
Hvorfor?
Fordi han er en baby.
Det er ikke hans skyld.
Men det vil være hans skyld, når han er voksen.
Måske. Sandsynligvis.
Men vi ændrer tiden.
Ved at være her. Så måske ikke.
Kan du huske, jeg fortalte dig om Oliver og Melanie, om hvordan de opdragede mig?
Jeg kan huske, du nævnte det, ja.
Og jeg ved, det lyder skørt, selv for mig -
- men de lærte mig, at der er nogle mennesker -
- som man kan redde og nogle som man ikke kan.
Vi kan ikke redde voksen David.
Han er for langt væk.
Men en baby?
Denne her baby?
Vi kan redde ham.
Selvom han bliver til den nøjagtige samme person.
Men det er han ikke endnu.
Det her var ikke mit valg.
Noget af det.
Men vi er her.
Vi kunne bare gå.
Det handler om forandring.
Selvom han gjorde alle de forfærdelige ting...
Mod mig.
Så jeg bliver her.
Det behøver du ikke.
Jo, jeg gør.
- Godmorgen. - Charles.
Hvordan har du sovet? Hørte du tordenen i går aftes?
Storslået.
Hvem er det?
- Din ven? - Det er David.
En gammel ven.
Han var udstationeret her i Marokko under krigen og valgte at blive.
- Da han hørte om mit besøg... - Hvad kan jeg sige? Jeg elsker gratis mad.
Fedt sted du har her.
Ja. Det er det.
Sid endelig ned.
En ven af Charles er også min ven.
Det er virkelig lækkert.
Ja. Ja.
Marokkansk mad.
David, hvor var du udstationeret?
Mohammedia. Lige udenfor Rabat.
Jeg ankom med operation fakkel som resten af de forstyrrende amerikanere.
Men de lokale kan lide mig.
Det er nok mit vindende smil.
Du skulle ikke være kommet.
Jeg beklager.
Hvis I vil undskylde mig, Jeg må gøre mig i stand.
Nyd endelig maden.
Vi har rystet ham. Jeg vidste det.
Rystet ham. Jeg viste det. Jeg er det uventede element.
- Jeg... - David.
Jeg -
- er her -
- lærer.
- Hvordan kom vi herind? - Ikke nu. Jeg er for tæt på.
- Vi var lige i spisesalen. - Det er tiden.
Fjenden...
Switch... Vågn op.
Jeg har brug for dig.
David, hvem er denne pige?
Ikke her.
- Hvem er hun? - Hun er...
Ikke nogen. Hun er et middel til at komme hertil.
Til at nå dig.
Alle er nogen, David.
Hvad foregår der? Hvad er det, du fortier?
Ingenting, bare... Vi er nødt til at fokusere.
Dræbe Farouk. En plan.
David, hvorfor er du her?
Det viste jeg dig.
- Han ødelægger mig. - Måske kan vi tale med ham.
Forklare.
Stop det.
Jeg sagde stop.
David?
Er det dig, far?
David?
Nej, beklager.
David er her ikke lige nu. Han var nødt til at tage til et stille sted.
Det er os, der styrer nu.
- Du ved, hvad vi må gøre. - Nej.
- Hævn. - Nej, retfærdighed.
Nemlig, retfærdighed. Det er derfor, vi er her. Fordi du ikke kunne beskytte os.
- Jeg? - Far. Forladeren.
Den store efterlader.
Som fyldte vores hoveder med monstre og forkastede os.
Adoption.
Bedrag.
Nej.
- David. - Far.
- David, vågn op. - Far.
Vågn op.
Far?
Far. Far.
- Far. - Far.
- Far. Far. - Far.
- Far.
Charles, kom hjem.
Kom hjem.
Er han en god baby? David?
Han...
Han græder meget, som om han kender til noget.
Hvad kunne han kende til?
Mig.
Når folk snakker om deres anden barndom.
Det de mener, er, at de føler sig unge igen.
Men jeg har haft to barndomme.
Jeg har været et spædbarn to gange.
Jeg voksede op to gange.
Første gang løb jeg, og anden gang gik jeg.
Den her gang kravlede jeg og gik. Jeg følte mig sikker.
Det er alt, hvad han ønsker. At føle sig sikker.
Min bedstemor havde sygdommen.
Hun var...
Forhekset, lunefuld, hun talte med to tunger.
Jeg husker hendes øjne.
Elendig og uklar som en lykkelig død.
Min mor var 16 år, da sygdommen ramte hende.
I heksetimen vågnede hun op og grinte. Hun stoppede ikke i 14 dage.
- Det er en mental sygdom. - Det er et klinisk navn for noget så råt.
Som et dyr med hjertet på ydersiden.
Det er så underligt. Det har jeg aldrig tænkt over.
Det er arveligt, det der er galt med ham.
Det er derfor, han er sådan.
Hvem?
Hør her.
Denne her lille baby.
Du skal elske ham, okay?
Som hvis hans liv afhænger af det.
Som hvis verden vil ende, hvis du ikke gør det.
Hold ham og elsk ham.
Lad ikke monstrene komme ind.
For når han er voksen, vil det være for sent.
Se på mig.
Vi har alle en rolle i krigen, vi kæmper. Det gode mod det onde.
Der er ikke noget, der er stærkere end mors kærlighed.
Forstår du?
Det tror jeg.
Er du virkelig?
Nej. Nej.
Er den normal?
Hvad?
Tiden. Jeg hørte noget.
David.
Cary, vågn op.
Vågn op!
Jeg har det ikke godt.
Du har hjernerystelse og en punkteret lunge.
Fandt vi David?
Sådan da.
- Hvad betyder det? - Vi bliver nødt til at gå.
Kerry.
Vi fandt David, men han er en baby, og vi er nødt til at beskytte ham -
- fordi... jeg ved det ikke.
Baby?
Kerry... Kerry! Kerry!
- Det er okay. - Vi skal ud herfra.
Spis det her.
Hvad er det?
Viden.
David, vågn op.
Vi skal dræbe Farouk. Far forlod os igen.
Han vil ikke have vores hjælp.
Far.
Jeg har brug for dig.
Jeg er bange.
Far kommer ikke i vejen. Nu er vores chance.
Det kan han ikke. Vi kan ikke blive her længere.
Tiden er inde.
Kan du få dem til holde op med at skrige?
Kan du tale?
De er alle inde i mig. Jeg kan ikke sove.
Hvem?
Hver tyran har sine tilhængere.
Du er nødt til at hjælpe mig.
Jeg var konge!
Hjælp os!
Sæt os fri!
Han var vores konge!
David.
Du har ret. Det er min skyld.
Jeg har været naiv.
Du var bare en baby for mig.
Jeg burde have tid til at...
Til at vide det her, hvordan man...
Hvordan man skal være far.
Men nu... Jeg kom her for at stifte venskab.
Fordi jeg har været i krig, David.
Jeg har set, hvad folk gør.
Men Farouk, han...
Han er et monster.
Den eneste måde at stoppe ham på, er at dræbe ham.
Hvordan?
Han er for magtfuld for dig.
Det var derfor, han smuttede væk før.
Nu er vi to.
Sammen...
Knuser vi ham.
Hvilken rejse jeg har haft.
Interessant.
Tekstet af SUBSTANCE for DanishBits.org